12 Nights / 12 Éjszaka
Cha Hyun Oh, jól vagy?
A tegnappal kapcsolatban... nem akarsz mondani semmit?
Sajnálom.
Kérj bocsánatot anyukádtól.
Másoknak ez könnyű, de kettőnk között lehetetlen.
Miért akart látni engem?
Mert tetszett a regénye.
Hol van itt olyan, aki ne írt volna valaha.
De, Kang írónő műve tényleg jó.
Hogy a lényegre térjek,
komoly a dolog.
Han Yoo Kyung-gal... miért találkoztál?
Mindent eltitkoltál, ezért nekem kellett kiderítenem.
Magyarázd meg.
Úgysem bízol már bennem. Nincs mit mondanom.
Hyun Oh!
Akarsz később elmenni a tengerhez? A keleti partra?
Én vagyok az. Cha Hyun Oh.
Hol vagy most?
A Szöuli Állomásra, kérem.
TIZENKETTEDIK ÉJSZAKA
Hol vagy? Miért nem voltál elérhető?
Mondtam, hogy nem szeretem, ha nem tudlak elérni.
Láttad az üzenetem?
A Szöuli Állomáson vagyok.
Meglátom hol vagy, és eldöntöm, megvárlak-e, vagy előre megyek.
Yoo Kyung.
Mi az?
A nagyi...
Az anyukám...
azt hiszem, haldoklik.
Ma éjjel...
azt mondják, meg fog halni.
Jó volt itt...
azzal a sok emberrel.
Aigoo.
Mikor tért haza, tisztelt Yoon Chan úr?
Épp most.
Ne zavarjon, pakolni fogok.
Hé, nem azt mondtad, hogy azt nem cipeled?
[Da Young]
Miért lepődtél meg úgy?
Tényleg nem kérsz bocsánatot anyukádtól, mielőtt elmész?
Szóval, mit döntött a házzal kapcsolatban?
Hé, ha te nem hallgatsz rám, én miért hallgassak terád?
Már bocsánatot kértem.
Tényleg?
Nem tudom, kire ütöttél,
de még ha reklamálsz is, mindent megcsinálsz amit kell, igaz?
Hé,
mit mondott, amikor bocsánatot kértél?
Mi az?
Nem tudom. Nem hallottam a választ.
Ezt szeretném most itt lezárni, jó?
Nem vártam semmit.
[Da Young]
Hé, anyukád az?
Ehh, nem hagyna egy kicsit magamra?
Nem vagyok már kisgyerek.
Rendben, rendben.
- Figyelj oda, hogy mindent bepakolj, jó? - Jó.
Rendben, rendben.
- Menjen már! - Rendben!
Igen, mi az?
Hogyhogy "Igen, mi az?" Te hívtál elsőnek..
Én nem.
Akkor felejtsük el!
- Áh, várj egy kicsit. - Mi az?
Ej, te dinka...
odamegyek a házatokhoz,
találkozzunk egy óra múlva.
Szóval, ő kért előbb bocsánatot, igaz?
Mondott valami furát a bocsánatkéréskor?
Halló?
Tedd magad szabaddá holnap reggel.
Chan-t kikísérni?
Azt nem tudom...
Gondoltam, talán van számára valami mondandód.
Chan összeszedte a bátorságát...
Rendben. Találkozzunk.
Menjetek ki.
Ahjumma,
nem kell bocsánatot kérnie tőlem.
Azt azt jelentené, tényleg vétett ellenem.
Tudom, hogy művésszé akart válni.
Azt is tudom, hogy talán hamarabb azzá vált volna, ha én nem vagyok.
Kivárta, hogy 7 éves legyek...
az sok idő.
A fejemmel értem,
de még mindig nehéz...
elfogadnom a szívemmel.
Úgyhogy, ne kérjen bocsánatot.
[Szöuli Állomás]
Yoo Kyung.
Elnézést.
Jeongdongjin.
Elnézést. Elment már a Jeongdongjin-i vonat?
Igen, a 21 órási vonat már elment.
A következő 23:30-kor indul.
Az lesz ma az utolsó.
Kérem, adjon rá egy jegyet.
Biztos nem fogod megbánni, ha történne velem valami?
[Műtét folyamatban]
Hála Neked, Istenem, anyámat megműtik.
Kérlek, vigyázz rá a műtét alatt...
és kérlek, légy a nővéremmel, aki eljött Amerikából, hogy találkozzon vele.
Kérlek, segíts, hogy anyám és nővérem
kihasználva ezt a lehetőséget, kibéküljenek.
Urunk, Jézus Krisztus nevében, mindörökké, Ámen.
Drága Istenem, anyám a műtőben van...
Túl vagyunk a nehezén.
Egy vagy két napig az intenzív osztályon tartjuk,
és ha jobban lesz, átvisszük egy kórterembe.
Akkor, ez azt jelenti, most már rendben lesz?
Gondoskodtunk a vérrögről, mely elzárta a szívhez vezető véreret.
De a kora és a magas vérnyomása miatt
ez megismétlődhet, így megfigyelés alatt kell tartanunk a műtét után.
Akkor hát...
Tessék.
A nénikém?
Hazaküldtem.
Be sem mehetünk hozzá az intenzívre.
Gondoskodnia kell magáról is.
Neked is pihenned kell.
Én itt leszek.
[Cha Hyun Oh]
Haboztam, hogy elmondjam-e vagy ne...
Nem akartalak megijeszteni.
Még szép, hogy el kellett mondanod.
A nénikéd és a nagyi mondani akartak valamit.
De összeesett, épp, amikor fel akart hívni engem.
Annyi év alatt, miért épp most?
Micsoda bolond!
Fel fog épülni.
És majd akkor meghallgathatod.
Annyira féltem.
Végig a taxiban...
és amikor a műtő előtt vártam...
azt gondoltam, elvesztettem a lehetőséget...
Bolond módon...
Bátrabbnak kellett volna lennem.
Nekem kellett volna elsőként megbocsátanom.
Nekem kellett volna elsőnek beszélnem vele.
Most, hogy túl késő már... Ahh, igazán...
Fölösleges dolgokról beszélek neked.
Elmegyek a mosdóba.
Felszállok a 23:30-as Jeongdongjin-i vonatra.
Ott találkozunk.
Történt valami, igaz?
Ugyan, mi!?
Most menj, én maradok.
A nagyi rendbe fog jönni.
Hova mennék?
Neked is ez itt az utolsó estéd.
Tényleg nem akarsz rám hallgatni, igaz?
Ahh, hagyd már ezt...
Az orvos szerint jól van, rendben?
Van a nagyinak két lánya, oké?
Most menj.
Hadd maradjak magam egy kicsit, jó?
Akár sírva, akár nevetve, szeretnék egyedül lenni!
Ne haragudj.
Menj, és szabadulj fel minden alól, legyen az megbánás, vagy bármi.
El kell, hogy menj ahhoz, hogy jó anya lehessek.
Majd jövök.
Siess már, te lány!
A jegesedés ellenőrzése miatt a vonat késve indul.
5 perc múlva hagyja el az állomást.
Szálljon fel gyorsan. Mindjárt indul.
Igen.
Semmi sem fog változni köztünk...
Ez az utolsó éjszaka.
És ez az utolsó utunk együtt.
Gyere ki, te dinka.
Késő van, és háborgatsz.
Látnom kell téged utoljára.
Milyen érzés olyan messzire utazni?
Nagyon izgulok. Miért?
Neked minden szabályszerűen kell menjen, igaz?
Én viszont, szeretem, ha a dolgok kuszák.
Miről beszélsz?
Megértem, miért nem tudod azt kérni, várjak rád.
De azt teszem, amit akarok.
Ráérsz később válaszolni.
Mi ütött belém?
Nincs itt semmi,
miért jövök mégis mindig ide, ha vívódom valami miatt?
[Bálnával táncolni]
Mit művelsz?
Sétálgattam.
Hát jó, akkor sétálj.
Főnök.
Mi az?
Három éve nem láttuk egymást. Ez minden?
Három éve? Ugyan már!
Részegen, leverten,
és sírva...
egy csomószor jártál itt.
Látott engem?
Persze.
De...
mik ezek itt?
Hogy érted?
Könyvek, amiket kidobok.
Miért dobja ki őket?
Már többször kiolvastam őket. Miért?
De ezek könyvek...
Úgy tűnik, zaklat valami, hogy ilyen későn eljöttél.
Gondolkodj egyszerűen.
Az illik hozzád.
Főnök!
Mi az? Mi van?
Majd jövök.
Megjátssza a lezsert.
Miért dobná ki ezeket?
[Bálnával táncolni. Szerkesztette: Ban Koo Wol (ő maga)]
Hé, ha 10 évig próbálkoztál, és nem jött össze, az azt jelenti, reménytelen.
Tapasztalat, tehetség és szerencse kell hozzá, hogy ebben a szakmában életben maradj.
De az én meglátásom szerint, neked jó szemed van.
Ösztönös érzékkel fedezed fel a tehetséget.
Úgyhogy, fedezd fel mások műveit, ahelyett, hogy magad írnál.
Képes vagy rá.
Képes vagy!
[Bálnával táncolni, Szerkesztette: Ban Koo Wol]
Elnézést, de láthatnám a jegyét?
Azt hiszem, rossz helyen ül.
Áhh... Üres volt ez a hely, ezért...
Az ön helye ott van.
Lehet, hogy egy másik utas jegye szól ide a következő állomáson.
Ezért át kell ülnie a helyére.
Rendben.
- Adhatok valamit? - Köszönöm, nem.
Adhatok valamit?
Egy doboz sört legyen szíves.
Miért van, hogy tétovázok kimondani valamit, amiről tudom,
ki kell?
[Cha Hyun Oh]
Azért nem tudtam jelentkezni, mert bolond voltam.
A sérülésem rosszabbodott,
és nem tudtam fellépni többet.
[2 éve Németországban]
Hugh Joselin.
Bejutott.
Emma Wills.
Bejutott.
Hyun Oh Cha,
legközelebb.
Számítottam ugyan rá, de ez nem enyhítette a megrázkódtatást.
Ha elmondtam volna neked,
attól féltem, abba belerokkanok.
Nem tudtam, mi mást tehetnék,
mint, hogy elviselem egyedül. [Jennifer Yukyung Han]
Tudtam, hogy aggódsz miattam,
de nem volt bátorságom.
Sajnálom.
Nagyjából ezt gyanítottam.
Ezért aggódtam még inkább.
Ezért...
vártam még nyugtalanabbul.
Te pedig...
nem tértél vissza.
Köztünk már akkor vége lett.
Valamiképp találkoztunk újra,
és még mindig itt ez a furcsa,
epekedő érzés...
Ezen érzések egyike az oka,
hogy itt vagyunk, ugyanazon a vonaton...
Most már tisztában vagyok vele.
Tudom, hogy túlságosan
elkéstem.
Küszködünk, hogy választ találjunk
a múlt emlékei közt.
Mindketten.
Yoon Chan! Ébresztő!
Mit csinál?
Menj mosakodni.
Még csak hajnali 5 óra.
Én is ismerem az órát.
Hé, ugorjunk be valahová, mielőtt a reptérre mennénk.
Álmos vagyok.
Hé, te...
A francba!
Mi ez?
Majd alszol a repülőn.
Ruccanjunk ki egy kicsit.
Mi?
Hé, igyekezz!
- Hova megyünk? - Előbb szállj be.
Miért nem szállsz be?
Mi ez?
Családi kirándulás.
Vonatunk megérkezett a Jeongdongjin-i állomásra.
Kérem, ügyeljenek, hogy ne hagyják hátra értékeiket.
Elnézést!
Megérkeztünk.
Milyen?
Annyira el akartál jönni ide.
Azon tűnődöm, miért ilyen sokára jöttem el?
26 évesen...
vajon milyen érzés lett volna,
ha akkor jövök ide, amikor terveztem.
Ki tudja...
Télen jöttünk el együtt.
Elégedjünk meg a ténnyel, hogy mégiscsak eljöttünk.
Éhes vagyok.
Elmenjünk enni?
[Hye Ran]
Nem kellene felvenned?
Biztosan aggódik miattad.
Hívd fel.
- Nem tudja, hogy itt vagy velem. - Tudja.
Tud a kapcsolatunkról,
és arról is, hogy most együtt vagyunk.
Hogy gyakran gondolok rád,
és bármikor vívódom,
elsőként te jutsz eszembe,
tudnom kellett az okát.
Egymagamban nem tudhatom meg,
ezért jöttem el találkozni veled.
Na és, ha tudod?
Mi van, ha tudod...
hogy még mindig
szeretjük egymást?
- Akkor... - Ez megszokás.
Megszokásból gondolsz rám.
Annyira kategorikus vagy.
Ilyenné váltam.
Túl hangos.
Anyádnak mondd, ő választotta.
Hallgassunk valami mást?
Nem, úgy értettem, az ahjussi a hangos.
Hova megyünk?
Már majdnem ott vagyunk.
Egy csomót panaszkodtál, hogy nem vittünk soha vidámparkba.
Már öreg vagyok hozzá.
Nincs korhatárhoz kötve.
[Zárva]
Ehh, pont ma!
Milyen kétbalkezes!
Menjünk már.
Hé, várj egy kicsit. Még valami hátravan.
Maradjatok itt, oké?
Hova megy?
Ehh...
Oda nem mehet be.
Jöjjön ki!
Jó napot!
Nem tartanak gyertyát?
Áh, van sima fehér.
Az gyászünnepélyre emlékeztet.
Valójában, én mondtam neki, hogy el akarok jönni.
Sosem vittelek vidámparkba, amikor kicsi voltál.
Azt gondoltam, mivel mindenki úgy élt,
nekem is lehet családom, és nevelhetek gyereket,
feleségként és anyaként,
és képes leszek jól csinálni.
Próbáltam is jól csinálni...
igyekeztem.
De...
azt hiszem,
akkoriban nem álltam rá készen.
Másokat hibáztattam azért, amit nem tudtam megtenni,
még téged is hibáztattalak,
holott olyan kicsi voltál.
Ahogy hallgattalak téged, nagyon bánkódtam.
Csak kifogásokat kerestem az önzésemre...
most már tudom.
Köszönöm, hogy megértesz...
egy ilyen rossz anyát, Chan.
És...
Sajnálom.
Nem arról van szó, hogy megértem,
csak elfogadtam a tényt.
Ahogy nekem van, amit meg akarok tenni,
úgy magának is voltak dolgok, amiket meg akart tenni.
Nem kell azért törnie magát, hogy mások megértsék.
Ahogyan most...
Ahogy korábban is...
tegyük csak azt.
Az nekem is jó.
Tartsunk szülinapi bulit!
Ezekért ment el?
Nyisd ki gyorsan, hogy elfújhasd a gyertyát, és mehessünk.
Tessék!
Elfújom őket.
Ejj, még ne. Valami még hátravan.
~ Boldog szülinapot! ~
~ Boldog szülinapot kedves Chan! ~
~ Boldog szülinapot! ~
Nyisd ki a szád! Ááá!
- Milyen jóképű. - Tudom én.
Csak éjszakára vannak jegyek?
Nem sok utasunk van, és mivel hétvége van, csak 18 órától van vonat.
Akkor, kérek két jegyet a 19:30-asra.
Köszönöm.
Ha 19:30...
akkor van még egy csomó időnk.
Fáradt vagy, ugye?
Nem is aludtál.
Menjünk ki.
Csak egy szobájuk maradt.
Menjünk inkább a kávézóba.
Te aludj.
Én elmegyek a kávézóba.
Az még furább lenne.
Gyere be.
Gyorsan.
A fotóműterem tulajdonosa kérte, hogy adjam át üdvözletét.
Megint elutazott.
Serengeti-be.
A műtermet is bezárta.
Azt hiszem, a vendégház is bezárt.
Valószínűleg, én voltam ott az utolsó vendég.
Ahh... Az erődfalnál is jártam.
De... ott nem változott semmi.
Én is jártam ott.
Akkor...
"semmi sem ugyanaz..."
"minden megváltozott..."
ezzel a gondolattal jöttem le.
Többé...
nem léphetsz majd színpadra?
Nem hiszem, hogy lesz még lehetőségem fellépni.
Kaptam egy ajánlatot koreográfusi munkára,
de abban sem érzem biztosnak magam.
Hosszú idő után...
ma végül...
hallhattam ezt is.
Tudom, nem nagy dolog.
Mégis, hálás vagyok, hogy elmondtad...
sajnálom, de...
egyben megkönnyebbültem.
[Kang írónő]
Alszol?
Hm?
Kilépek egy kicsit.
Jó.
Hova mész?
[Mama]
Igaza volt, Chae Won.
Elbizakodott voltam, és arrogáns.
De tetszenek az írásai.
Ki van olyan, aki nem adta fel rég?
De, Kang írónő műve tényleg jó.
Halló?
Otthon van?
És ha igen?
Kang írónő, jöjjön ki!
Tévedtem, ezért bocsánatot kérek.
A kiadónk nehezen ismeri fel a tehetséget.
Ha van olyan kiadó, ahová szívesen beadná a kéziratát, tegye meg, kérem.
Még ha ez nem jönne is össze, a beleegyezésével, kiadom én...
Amúgy is fel akartam mondani, úgyhogy örülök is...
Mindenesetre... vigyázzon magára.
Ne veszítse el a reményt.
Mi az, hogy vigyázzak magamra?
Emiatt nem is találkozik velem többé?
Tessék?
Hajlandó vagyok lecserélni a Mamát Papára,
vagy más témát találok. Mindent megpróbálok.
Persze, persze, próbáljunk meg mindent!
Evett már?
Nem, de...
Én most megyek.
Mi az? Csak így, hirtelen?
Olyan hirtelen jöttem el a munkából...
Nem rúghatnak ki, ha én akarom gondozni a munkáit.
Maradjunk abban, hogy legközelebb eszünk valamit.
Megyek.
Viszlát!
[Hye Ran]
[Han Yoo Kyung]
Azt hiszem...
tudom, hogy miért telefonon hívtál fel...
korábban a vonaton.
Miért?
Kevesebb bátorság kell hozzá,
ily módon.
Ez nem a nyári tenger,
azt gondoltam, jobb is.
Mintha élesebb lenne a hullámok hangja,
hűvösebb a szél,
és sokkal frissítőbb.
Elgondolkodtam...
mi lett volna, ha az első út során...
elmentem volna Nepálba.
Ha azt tettem volna,
vajon előbb hagytam volna abba a fotózást,
vagy talán...
kicsit kitartottam volna még, s aztán hagyok fel vele?
De...
nem hiszem, hogy folytattam volna.
És...
ha elmentem volna Nepálba,
nem találkoztam volna Veled.
Vajon akkor...
mi lenne velünk?
Mit gondolsz, mi történt volna?
Akkor is találkoztunk volna.
Mindegy mikor, vagy hol...
Még mindig...
hiszel a sorsban.
Akkor vajon...
mi lett volna, ha tényleg találkozunk egy év múlva,
ahogy először ígértük?
Gondolkodtál rajta?
Ha úgy lett volna,
Németország helyett talán New York-ban tanultam volna.
Még úgy is...
elváltak volna az útjaink.
Mivel mindig felkavart állapotban találkoztunk, és nem tisztáztuk a kapcsolatunkat,
mindig a következő találkozásunkra gondoltunk.
A fotóműterem tulajdonosa mondta azt,
hogy ne...
legközelebbre tervezzünk.
Úgy...
nem lenne szívből jövő...
a mostani búcsúzás.
Amikor kijöttem,
először azon gondolkodtam,
miként készítsem fel magam a végső búcsú kimondására.
Miután veled találkoztam, újra fotózni kezdtem.
Még azután is, hogy elváltak útjaink,
újrakezdtem a fotózást.
Szerintem, te is képes vagy rá.
Még ha nem vagyok is a közeledben,
képes vagy jól csinálni.
Yoo Kyung!
Ideje lassan indulnunk.
Menjünk?
[Jeongdongjin Vasútállomás]
A mai... a 12. alkalom...
együtt veled, ugyanazon a helyen,
és ugyanabban az időben.
Csupán...
ennyiszer találkoztunk?
Nyolc éven át...
nem volt olyan, hogy ne lettél volna velem.
Én még mindig...
nem készültem fel, hogy végső búcsút vegyek.
Én...
mindig azt gondoltam, lassú vagyok.
Most utoljára...
gyors vagyok.
Nagyon...
frappáns búcsút szerettem volna mondani,
de azt hiszem, az egész nap során tettem meg.
Így nem is mondok egyebet.
Vigyázz magadra!
Yoo Kyung.
Köszönöm...
nagyon-nagyon.
Én is...
Vigyázz magadra!
Számtalan dologra jöttem rá ebben az évszakban.
Hogy képesnek lenni nyugodtan mosolyogni, és beszélgetni a múltról...
~ Oly sok van, mit adtál nekem, ~
mennyire értékes dolog.
~ túlárad bennem ~
~ Mikor bizonytalan voltam a jövőben, te ott voltál ~
[Címzett: Da Young]
Hogy lehetőséget kapni, hogy legközelebb együtt legyünk,
mennyire becses dolog.
Végig nem adni fel az álmainkat...
és derekasan dolgozni,
milyen nagyszerű dolog.
~ A szívemben voltál, mindig a szívemben. ~
~ Nem tudlak elfelejteni ~
Jó napot!
Jó napot! Sokat hallottam önről. [Ban Woo Sik]
- Fáradjon be. - Rendben.
- Jöjjön be. - Jó.
~ a szívemben maradsz, nem tudlak elfelejteni... ~
Mindkét oldalon vannak szobák.
- Bent pedig lakrész a házigazdának. - Értem. - És vannak szobák odabent is.
Igen, kinyithatja.
Az, hogy apró remények folytán mosolyogni tudunk,
mekkora öröm és boldogság.
Azt hiszem, a jövő évi virágzást nem fogom látni.
Az, hogy a mellettünk álló személy miatt
kibírjuk a mai, s a holnapi napot,
mennyire fontos dolog.
Ezen a télen...
alig észrevehetően megtanultam mindezt.
- A 15 órási New York-i járatra, igaz? - Igen.
Igen, hogy van a nagyi?
Erős és egészséges. Tele van energiával.
Aigoo, halkabban. Túl hangos vagy.
Hogy beszéljek ennél halkabban?
Ezek szerint, nem kell miatta aggódnom.
Hadd beszéljek vele.
Yoo Kyung, ne haragudj. Várj egy kicsit!
Te vagy az, Yoo Kyung?
Igen, nagymama.
Hosszú idő után most láttalak először, és máris elmész.
Tudom.
- Jól van, vigyázz magadra hazafelé. - Jó.
Gyere majd el megint.
Eljövök.
[1 évvel később, Szöul]
[December]
Lássuk, lássuk...
Hagyja békén!
Nem az... de túl régi a tapéta.
Legalább ugyanazt a fehéret tegyük fel.
Nézze meg a házat.
Ez az antik küllem nem alakul ki csak úgy.
Idő kell hozzá.
"Ne cseréljük ki ezt", "ne cseréljük ki azt..."
"Ne karcoljuk össze", "vigyázzunk rá"!
Én fizettem ezért a házért,
lakóként te mit szólsz bele?
Én többet laktam itt magánál, bácsikám., szóval... Ehh...
Várjunk!
Igen, Kang írónő.
Aigoo, olyan, mintha én lennék a te albérlőd.
A határidő miatt telefonáltam.
Már csak pár oldal van hátra, ne sürgessen már.
Csak a határidőkor meg a tervezési fázisban találkozunk,
mire jó ez a szorongatás?
Épp ez az, ha időben végez, erre nem lesz szükség.
Máskülönben megint meg kell látogatnom.
Ha szorít az idő, csak kétszer találkozzunk.
Aigoo.
Elment az én eszem... Áhh...
Nem kellett volna a menedzseremmé tennem.
Mindegy! Mindegy!
Finomnak néz ki!
Forró. Óvatosan.
De forró!
Csukd be az ajtót. Bejön a hideg.
Hogy lehet ilyen szűk látókörű a fiuk?
Miért ne vacsorázhatnék egy barátommal?
Mi olyan nagy dolog ebben?
Nem igaz?
Hallottam, hogy a lakásán ettetek.
Kettesben egy fiúval?
Csak azért, mert a csoportomban volt.
Nem te akartad hogy bolonduljon érted!?
Meg, hogy legyen féltékeny.
Ne már!
Ez most komoly?
Rossz helyen kopogtattál.
Mondhatsz bármit,
mi Chan mellé állunk.
Úgy van.
A régi szép idők! Jobb volt akkoriban.
Látom, rossz helyen kopogtattam.
Felhívjuk Chan-t Skype-on?
Azt mondta, dolgozik a hétvégén.
Na és? Én is dolgozom.
Da Young!
Tudtam. Valójában az én oldalamon állnak.
Hogy csalódtál volna, ha nem hívunk vissza!
Ne ugrasd már!
- Chan. - Igen, anya!?
Vigasztald meg Da Young-ot.
Mi az, te lüke?
Azt tettem, amit te akartál,
mit mérgelődsz? Te kérted, hogy legyek féltékeny.
De nem akárkire! Hogy lehettél épp rá...
ez sértő.
Akkor, szólj majd, ha jó, és megteszem.
Ahh, micsoda behízelgő modor...
Szóval, nem jössz haza karácsonyra?
Dolgoznom kell. Nem tudok menni.
Máris türelmetlen vagy?
Biztos fázol.
Minek örülnek azok ketten?
Anyád meg én ma elmegyünk megnézni egy előadást. Randizunk!
Ahh, de örülhetnek!
Irigykedsz, mi?
Mit senyvedsz abban a távoli országban?
Együtt kellene lennünk, így.
Hogy meghitten tölthessük az időt.
Attól, hogy messze vagyunk, még lehetünk meghittek. Igaz?
Ahh! Leköpött!
Annyira gyerekesek, jobb ha nem is látod.
Jó munkát, és küldtem karácsonyi ajándékot!
Elegem van már az ajándékokból.
- Leteszem! - Jó.
Mi az?
Csak úgy letette?
Nem is tudtam elköszönni.
De... maguk elmennek megnézni egy előadást?
Nélkülem?
Randi két személyre.
[Cha Hyun Oh, Táncelőadás]
Tae Jin, tartanod kell a sort. Túl magasan vagy.
Byung Ho, túl szögletes az átmenet.
Megzavartalak?
Dehogy.
De, mi járatban vagy?
Hadd mutassam be Tae Suk-ot,
a vőlegényem, akinek sokat meséltem rólad.
Tae Suk a rajongód, és már várta, hogy találkozhasson veled.
Összehoztam neki.
Élvezettel nézem a csodás előadásait.
Köszönöm.
Gyertek el az előadásra,
- Ön is, Tae Suk. - Rendben.
Személyesen sokkal jóképűbb.
Nem a külsejével koreografál.
Nem fogad el szponzorokat, igaz?
Azt mondják.
Így csak szurkolok neki.
[Han Yoo Kyung fotográfus kiállítása] [Cha Hyun Oh, Táncelőadás]
- A sarokba. - Oda?
Ahh... az nem oda megy.
Szóltam miatta.
Akkor, hova...
Kérem, ezt oda vigyék.
- Rendben. - Köszönöm.
Mi az? Valami gond van?
Tönkrement az egyik lámpa.
És a pótlámpa? Van pótlámpánk?
Ez egyedi gyártmány. Hibás, és nincs belőle másik.
Utánanézek a neten.
Művésznő, hova megy?
Alig van időnk a megnyitóig.
A lábaim gyorsabbak.
A viki angol felirata alapján fordította: Anyeze
[Köszönjük, hogy megnézték a Twelve Nights című drámát]
[Twelve Nights]